Ljøkjel,+Siri

//**Språkhistorie 1850-1945**//

//**Hva var jamstillingsvedtaket?**// I 1885 ble det vedtatt at Landsmaal (nynorsk) og Rigsmaal (bokmål) skulle være likestilt som offisielle skriftspråk i Norge.

//**Hva var nyskapingslinjen?**// Etter at Norge ble fri fra Danmark var det en sterk nasjonalisme i landet. En av de viktigste nasjonalistene var Ivar Aasen, som gav Norge et nytt, norsk språk i stedet for det danske. Han reiste rundt i landet og samlet inn dialekter, som han baserte det nye språket på.

//**Hva var fornorskingslinjen?**// Knud Knudsen var også engasjert i skriftspråket i Norge på denne tiden. Men han ville derimot at Norge burde ta vare på noen av båndene til Danmark. Derfor mente han at det danske språket bare burde fornorskes ved å endre skrivemåten og bytte ut enkelte ord. Slik ble skriftspråket mer likt talemålet til den dannede overklassen i landet.

//**Hva var målparagrafen?**// I 1892 kom målparagrafen, som bestemte at undervisningen i skolen skulle foregå på norsk. Den enkelte skole kunne selv bestemme hvilket av målene de ville undervise på, men eleven skulle kunne lese begge målformene.

//**Hva var konsekvensene av 1907-reformen?**// I 1907 kom det en rettskrivingsreform. Det ble nå innført obligatorisk sidemålsstil i skolen, de bløte konsonantene (//b//, //d//, //g//) ble gjort om til harde (//p//, //t//, //k//), dobbelt konsonant ble innført i noen ord, og ubestemt flertall og preteritum som sluttet på //-e// ble fornorsket.

//**1917-reformen?**// I 1917 ble aa skiftet ut med å, og også i mange ord æ med e, dette i begge målformene. På riksmål fikk mange ord som sluttet på -ld og -nd i stedet -ll og -nn, preteritumendelsen -a ble tillatt i noen tilfeller, og det kom inn flere obligatoriske ordformer. I nynorsk ble //-d// i slutten av noen ord gjort stum, flertall i bestemt form ble forandret, og det ble innført flere valgfrie stavemåter.

//**Tilnærmingslinjen?**// Tilnærmingslinjen, eller samnorsktanken, gikk ut på at de to målformene skulle bli gradvis mer lik hverandre, og til slutt smelte sammen til ett skriftspråk. Dette påvirket rettskrivingsreformene, som nå bestemte at skriftspråkene ble mer radikale, og dermed også mer like.

//**1938-reformen?**// Mange tidligere valgfrie former ble tvungne, diftonger ble gjort obligatoriske i en del ord og valgfrie i andre, og //i// ble mange steder byttet ut med //y// i diftonger. Den største forandringen var nok innføringen av hunkjønnsendelsen //-a// i mange tusen ord. Det ble også gjort flere endringer i nynorsken.

//**1910-reformen?**// Rettskrivinga innebar at ubestemt form av svake hunkjønnsord kunne få -e ved siden av -a. Det blei dermed lov å skrive //ei vise// i tillegg til det tradisjonelle //ei visa//. De r-løse formene i bestemt form flertal fra midlandsnormalen slapp også inn. Det blei da tillatt å skrive //armane//, //skaalene// og //visone// i tillegg til de tradisjonelle formene //armarne//, //skaalerne// og //visorne//. Flere ord som inneholdt -ju- eller -jo- fikk -y- som sideform. Dette gjorde at det blei lov å skrive //å bryta//, //blyg//, //å krypa// og //lyn// i tillegg til de tradisjonelle formene //å brjota//, //bljug//, //å krjupa// og //ljon//. Verb på -ere kunne nå bøyes med «e-bøying», slik at det blei mulig å skrive //studerer//, //studerte//, //hev studert// i tillegg til det tradisjonelle //studerar//, //studera//, //hev studera//. Stor forbokstav i navnord forsvant omtrent på denne tida uten at det hadde blitt bestemt i noen rettskriving.