Adserø,+Julie+Skjeflo

= **Språkhistorie 1850-1945** = **Hva var jamstellingsvedtaket?** I 1885 ble det vedtatt at Landsmaal (nynorsk) og Rigsmaal (bokmål) skulle likestilles som offisielle språk i Norge.

**Hva var nyskapingslinjen?** Da Norge ble fri fra Danmark var det en sterk nasjonalisme i landet. En av de viktigste nasjonalistene var Ivar Aasen, som gav Norge et nytt, norsk språk i stedet for det danske. Han reiste rundt i landet og samlet inn dialekter, som han baserte på det nye språket på.

**Hva var fornorskingslinjen?** Knud Knudsen var en annen mann som interesserte seg for hvordan det norske språket skulle bli i Norge. Han var for en fornorsking av et danske skriftspråket som vi allerede hadde, fordi det ville ta vare på båndene vi hadde med Danmark. Han brukte hele livet sitt på å ta inn norske ord og uttrykk i det danske språket.

**Hva var målparagrafen?** I 1892 kom målparagrafen, den bestemte at det enkelte skolestyre skulle avgjøre om de ville bruke landsmål eller riksmål i skolen. Men selv om bøkene var skrevet enten på bokmål eller nynorsk, måtte elevene lære å lese begge målformene.

**Hva var konsekvensene av 1907-reformen?** Etter unionsoppløsningen i 1905 var landet vårt preget av en sterk nasjonalisme, og som en bølge av den kom 1907-reformen. Språklig sett markerte den bruddet mellom Norge og Danmark, og var en stor seier for Norges Mållag. Det ble nå innført obligatorisk sidemålsstil i skolen, de bløte konsonantene ( // b //, // d // , // g // ) ble gjort om til harde ( // p // , // t // , // k // ), dobbelt konsonant ble innført i noen ord, og ubestemt flertall og preteritum som sluttet på // -e // ble fornorsket. Denne reformen fikk raskt gjennomslag.

**1917-reformen?** Med denne reformen ble det gjort forandringer i begge målformer: forandringene som gjaldt begge var utskiftingen av // aa // med // å //, og også i mange ord // æ // med // e //. På riksmål fikk mange ord som sluttet på // -ld // og // -nd // i stedet // -ll // og // -nn //, preteritumendelsen // -a // ble tillatt i noen tilfeller, og det kom inn flere obligatoriske ordformer. Det var liten entusiasme hos folket for reformen. Selv om de obligatoriske lett ble godtatt, ble de frivillige formene lite brukt. Både Nils Kjær og Knut Hamsun var krasse i sin kritikk av reformen. I nynorsk ble // -d // i slutten av noen ord gjort stum, flertall i bestemt form ble forandret, og det ble innført flere valgfrie stavemåter. Reformen er blitt kalt en «samnorsk»-reform. Reformen representerte for riksmålet også et langt skritt i retning av landsmålet. Dermed ble et av hovedprinsippene bak reformen, tilnærmingslinjen, fulgt opp.

**Tilnærmingslinjen?** Etterhvert ble det en sterk interesse for at vi skulle få en sammensmelting mellom bokmål og nynorsk. Denne samnorskingstanken gikk ut på at de to målformene gradvis skulle bli mer lik hverandre, og til slutt bli ett skriftspråk. Dette påvirket rettskrivingsreformene, som nå bestemte at skriftspråkene ble mer radikale og dermed mer like.

**1938-reformen?** Mange tidligere valgfrie former ble tvungne, diftonger ble gjort obligatoriske i en del ord og valgfrie i andre, og // i // ble mange steder byttet ut med // y // i diftonger. Den største forandringen var nok innføringen av hunkjønnsendelsen // -a // i mange tusen ord. Det ble også gjort flere endringer i nynorsken.

**1910-reformen?** Rettskrivinga innebar at ubestemt form av svake hunkjønnsord kunne få -e ved siden av -a. Det blei dermed lov å skrive // ei vise // i tillegg til det tradisjonelle // ei visa //. De r-løse formene i bestemt form flertal fra midlandsnormalen slapp også inn. Det blei da tillatt å skrive //armane//, //skaalene// og //visone// i tillegg til de tradisjonelle formene //armarne//, //skaalerne// og //visorne//. Flere ord som inneholdt -ju- eller -jo- fikk -y- som sideform. Dette gjorde at det blei lov å skrive //å bryta//, //blyg//, //å krypa// og //lyn// i tillegg til de tradisjonelle formene //å brjota//, //bljug//, //å krjupa// og //ljon//. Verb på -ere kunne nå bøyes med «e-bøying», slik at det blei mulig å skrive //studerer//, //studerte//, //hev studert// i tillegg til det tradisjonelle //studerar//, //studera//, //hev studera//. Stor forbokstav i navnord forsvant omtrent på denne tida uten at det hadde blitt bestemt i noen rettskriving.